MW PAR 1976-08-02 Master=Slave
מודיע: הבאה היא שיחה תוך הליכת בוקר,
עם יופיו הקדוש א. צ'. בהקטיוודנטה סוואמי פרבהופאדה,
הוקלטה ב-2 באוגוסט, 1976 בחווה בפאריס.
פרבהופאדה: אם אתה מעוניין לרצות את עצמך...
כל אחד מעוניין לרצות את עצמו, אבל כאן היא הנוסחה:
ינאתמא סמפרסידטי [ש.ב. 1.2.6].
אאתמא פירושו הנשמה, המיינד וגם הגוף.
לפי מיקומים שונים,
האאתמא מתקבל בזוויות ראייה שונות.
בתמונה השלמה אנו מחפשים אחר נוחות גופנית, שלווה נפשית,
סיפוק הנשמה וגם סיפוק נשמת העל.
אז זהו התהליך היחיד.
יתו בהקטיר אדהוקשג'ה [ש.ב. 1.2.6].
אם אתה מעסיק עצמך בשירות מסור,
בהקטי, סה ואי פומסאם פרו דהרמו [ש.ב. 1.2.6].
וזוהי המערכת העליונה של הדהרמה, או עקרונות הדת.
ישנן מערכות דתיות, או מערכות שונות של דהרמה,
שונות בחלקים שונים של העולם, של היקום.
אלא שהמטרה האמיתית של הדת היא יתו בהקטיר אדהוקשג'ה:
כיצד להפוך עסוק בשירותו של הריבון, זוהי דהרמה או דת.
שירות זה של הריבון איננו יכול להיקטע.
אהיתוקי אפרתיהאתא [ש.ב. 1.2.6].
זה לא שבעבור סיבה מסויימת אדם מעסיק עצמו בשירות מסור.
הדבר בא באופן ספונטני.
ואפרתיהתא, ללא סייג.
כמו שאנו יושבים כאן, אין לכך שום סיבה מסייגת.
בכל מקום שנחפוץ, אנו יכולים לשבת.
בוודאי, לפעמים תנאי האקלים הם שונים,
אלא שישנם אקלימים שונים גם כן.
בהודו יש לנו אקלים כזה כמעט כל השנה,
למעט בעונת הגשמים - גם זאת לא באופן קבוע.
לכן,
הודו אמורה להיות המקום הטוב ביותר לפיתוח תודעת קרישנה,
משום שהאקלים מאוד נוח לכך.
גם כאן, אנו חוזים עתה במזג-אוויר זה.
דבר זה אינו מותנה,
אמנם אתה יכול לבצע שירות מסור, קירתנה, ללא סייג.
לא שכאן עלינו לחיות בטירה הזו, אז אנו יכולים לזמר.
לא.
אנו יכולים לחיות, אנו יכולים לשבת תחת עץ ולזמר.
אין על כך הגבלה.
אנו יכולים להמשיך בכך.
אז עלינו לווסת דברים באופן כזה, שבלי שיתקיים אף תנאי,
או סייג כלשהו, בכוחנו להמשיך בשירות המסור.
בדיוק כפי שכאן, אנו יכולים לשבת כאן או בכל מקום.
הנה היא ההזמדנות.
ארץ זו היא טובה מאוד.
אפשר לשבת על הארץ ולזמר את המהא-מנטרה הרא קרישנה.
כאשר צורך בכסא או כרית או דבר, אז אהיטוקי אפרתיהתא.
כל מצב.
ו... ינאתמא סמפרסידתי,
זה ירצה אותך מכל הבחינות:
לבך, המיינד שלך, גופך, נשמתך, הכל בקיצור.
ינאתמא סמפרסידתי.
הדרך הקלה ביותר להשגת שלמות החיים העליונה.
המשיכו בתהליך זה ללא שום סייג והיו שמחים ומאושרים.
תודה רבה.
דבקים: ג'איה פרבהופאדה!
מתוך ההקלטה #760802RC.NMR: “ror-ror-ror-ror-ror-ror-ror.”
איך קוראים לזה?
כביש ראשי, כביש אקספרס, תחתי, כל שלושה מטרים עצירה באור.
כמה מלאכותיים החיים.
עם כל הדברים הללו, אם אנשים היו שמחים, אז בסדר.
אבל הם לא מאושרים, למרות כל ההתקדמות הזאת.
הרי-סאורי: כן, פשוט להגדיל את המצוקות שלהם. - זה הכל.
בעיות.
גדולים יותר הבניינים, כך גדולה יותר החרדה בה נמצאים.
מכוניות כה רבות, הם בונים דרכים חדשות....
מגדילים את העסק, בתקווה לאושר.
אמנם אין שום אושר.
אושר הוא השיקול האחרון.
הם חושבים ש“בדרך זו אהיה מאושר.”
אשיג עוד כסף.
קודם כל, כביש סלול, אז עוד כביש, ועוד, ועוד...
בדרך זו.
בהיר-ארתהה-מאנינהה [ש.ב. 7.5.31].
הם תמיד שואפים לאיזשהו אושר. - זה הכל, הם לעולם אינם
משיגים אותו, הם לא מגיעים לשם - זה נקרא מאיא.
Subtitles by Pratyatoṣa Dāsa, Causelessmercy.com Translated into Hebrew by Elad Stern